Postoji metafizička veza
sa najznačajnijim tehnološkim probojima.
Ramanudžan opisuje kako je bio zaspao
i video ove brojeve ispisane ispred njega,
i nije imao nikakvu ideju o čemu se tu radi.
Sastanak Džona fon Nojmana i Alana Tjuringa
je promenio istoriju.
Možda je Stiv Džobs dobijao informacije
izvan carstva materije.
Da li je moguće da vanzemaljci
vode nekako određene ljude
da bi ih doveli k njihovim višim nivoima znanja?
Čini se da ova bića vode čovečanstvo
u novu eru izuzetno napredne tehnologije koja će nam konačno
omogućiti da se povežemo sa kosmosom.
Od praskozorja civilizacije,
ljudski rod je zahvaljivao za svoje početke bogovima
i drugim posetiocima sa zvezda.
Šta ako je to tačno?
Da li su vanzemaljska bića
zaista pomogla u oblikovanju naše istorije?
I ako je tako, da li možda postoji veza
između vanzemaljaca i naših najistaknutijih vizionara?
Hjuston u Teksasu.
20. jul 1969.
Kontrolni centar misije u NASA-i koristi
veliki računar IBM Sistem/360
model 75, s razmetljivom procesorskom snagom
od 16,6 miliona instrukcija u sekundi
i do 8 megabajta radne memorije,
da bi ostvario najveći podvig u ljudskoj istoriji
slanjem čoveka na Mesec.
Hjuston, ovde je Baza tišine.
Orao se spustio.
Ljudi širom sveta
su se divili ovom tehnološkom ostvarenju.
Ali je neverovatno, da samo šest decenija kasnije,
uređaj koji staje u dlan, mase od dvestotinak grama
čini patuljastom celu tehnologiju koju je NASA imala 1969.
Savremeni smartfon sadrži
zapanjujuću računarsku snagu koja je milion puta veća
od one koja se koristila da se izvede spuštanje na Mesec.
Ono što smo imali kada su oni otišli na Mesec je ništavno
u poređenju sa onim što prosečni tinejdžer danas nosi.
Hoću reći, nivo računarske snage,
sposobnost da se pristupi informacijama,
mogućnost da se komunicira sa ljudima.
Zadivljujuće tehnološko ostvarenje.
Možemo samo da zamislimo šta će se dogoditi
kroz 30 godina.
Ono što smatramo da je napredno biće zastarelo.
Kako to da je tehnologija čovečanstva
napredovala tako brzo?
Prema teoretičarima o drevnim astronautima,
u određenim momentima u istoriji,
vanzemaljci su uticali na određene ljude
da bi omogućili čovečanstvu da izvede velike skokove unapred,
i kažu da se to nastavlja
i u našem vremenu.
Kao dokaz, upućuju na vizionara
koji je započeo revoluciju mikroračunara,
Stiv Džobs.
San Francisko, Kalifornija.
9. januar 2007,
Godišnji Eplovi Mekvorld i Ekspo.
Hvala vam što ste došli.
U središtu medijske pomame čitavog sveta,
suosnivač i glavni izvršni direktor Epla, Stiv Džobs,
izlazi na pozornicu i najavljuje revolucionarni novi proizvod,
Ajfon.
Ono što želimo da uradimo je da napravimo proizvod koji odskače
i koji je mnogo pametniji nego bilo koji drugi postojeći mobilni uređaj
i koji je izuzetno lak za korišćenje.
Mi ga nazivamo „Ajfon“.
Stiv Džobs je bio jedan od najvećih vizionara
Silikonske doline.
Suština toga što je on radio je popularizacija računarstva.
Mnogi ljudi koji su bili u počecima računarstva
nisu mislili na ljude koji ih koriste,
a on je uspeo da stavi u ruke potrošača
uređaj koji je bio koristan, intuitivan,
lak za korišćenje, lak za razumevanje,
i- i to nije mala stvar.
U njegovoj jednostavnosti i lepoti,
on je napravio nešto što je, hm, upravo savršeno.
Stiv Džobs i njegov tim inženjera u Eplu
su iskoristili tehnologiju da digitalno povežu društvo
i da stave celokupno svetsko znanje
doslovno na dohvat ruke.
Ali seme ove tehnološke revolucije
je bilo posejano 1973,
kada je kao devetnaestogodišnjak napustio fakultet.
Džobs je pohađao Rid koledž u Portlandu, u Oregonu,
kada je, zajedno sa jednim od prvih Eplovih radnika,
Danijelom Kotkeom, doneo odluku koja će promeniti
ne samo pravac njihovih života,
već u konačnom i pravac čovečanstva.
Sreo sam Stiva na Rid koledžu već prvog meseca,
ali se naše prijateljstvo razvilo jer sedmicu ili dve kasnije,
mora da sam šetao okolo sa primerkom
Budi sada ovde, i bio nestrpljiv da razgovaram o tome,
a Stiv je bio upoznat sa tim.
Ta knjiga je brzo vodila do Autobiografije jogija,
i zatim vodila do knjige Ramakrišna i njegovi učenici.
Kao i mnogi iz njegove generacije,
Džobs je bio zahvaćen pokretom duhovnog prosvetljenja
koji se raširio '70-ih u Americi.
Prema onima koji su ga najbolje poznavali,
on nije smatrao da je to samo prolazno interesovanje
već poziv.
Stive je došao do knjige Kosmička svest.
Verovatno ga je ona pogurala preko granice.
Sadržala je poglavlja o velikim genijima u istoriji
i kako su oni bili prosvetljeni, i to je bila cela teza.
Tako smo došli u Indiju.
Gonjen svojom željom da pronađe duhovno prosvetljenje,
Stiv Džobs je otputovao u Indiju,
a Danijel ga je sledio par meseci kasnije.
Oni su zajedno otkrili indijskog gurua
poznatog kao Haidakan Baba.
On je otkriven kada je imao oko 18 godina
dok je vežbao jogu u pećini.
Postoje starije legende da se ista osoba
pojavila početkom devetnaestog veka.
Haidakan Baba je tvrdio
da on nema ni majku ni oca.
Ko je bio ovaj čovek
koji nije imao poznatu istoriju pre svojih 18-ak godina
i za koga se govorilo da se pojavljivao ni iz čega?
On je propovedao da je besmrtno biće
koje je u hinduizmu poznato kao Mahavatar Babadži.
Mahavatar znači, hm, „veliki avatar“.
„Veliko inkarnirano biće.“
Mahavatar je večan, i on može da se pojavi bilo kada, bilo gde,
uzimajući oblik drugog ljudskog bića.
I tako, on je bio ovde da promeni
čovečanstvo, hm, na- nabolje,
ka razumevanju, veličanstvenosti.
Stiv Džobs jeste proveo neko vreme sa njim.
Haidakan Baba ga je zapravo inicirao
dajući mu duhovno ime.
Ovo je tradicionalan način inicijacije,
tako da su oni formalno inicirani od strane ovog gurua.
Babadži je rekao da je on nebesko biće
koje je došlo na Zemlju da pomogne da se naša planeta prosvetli
i da nas unapredi.
Moramo da se zapitamo, da li je moguće da je na Stiva Džobsa
uticano telepatski
od strane vanzemaljskog bića po imenu Babadži?
Haidakan Baba je tvrdio
da je on „došao da vodi čovečanstvo ka višoj stazi“
i smatrao je da je on „glasnik revolucije“.
Ubrzo nakon povratka u Sjedinjene države,
Stiv Džobs je pokrenuo revoluciju,
razvoj mikrokompjutera,
zajedno sa Stivom Voznijakom suosnivačem Epla.
Stiv u to nije ušao zbog novca.
On je u tome bio zbog misije
promene sveta.
Epl II je bio prvi lični računar namenjen globalnom tržištu.
Voznijak je, naravno, bio kompletan genije
koji je osmislio ceo dizajn i sav softver.
Ono zbog čega Stiv zaslužuje ogromnu zahvalnost
je što je imao dovoljno strasti za ono što je video da donosi budućnost
da jednostavno nije odustao.
A Ajfon je, naravno, računar koji danas
potpuno preuzima naše živote.
Preoblikovao je sve, sve.
Stiv Džobs je nastavio svoju meditativnu praksu
celog svog života,
često nalazeći utočište u Tasahara Zen planinskom centru
u nacionalnom parku Los Padres u Kaliforniji.
Upravo ovde, tokom dubokih meditacija,
on je primio, po njegovom mišljenju, veliki deo inspiracija
koje su izmenile savremen svet.
Meditacija zaista pomaže
da se povežemo sa višim izvorom, višom silom,
zato što čovek postaje jedno sa božanskim,
tako da ono može, znate, na neki način, uh,
da uputi znanje, mudrost direktno od sebe.
Da li je moguće da je Stiv Džobs
dobio vođstvo od nečeg van ovog sveta?
I ako je tako, da li je moguće da je on bio samo jedan
od brojnih ključnih vizionara
koji su bili odabrani od strane vanzemaljaca
da vode čovečanstvo u budućnost,
kako navode teoretičari o drevnim astronautima?
Možda se dalji odgovori mogu naći
istraživanjem indijskog matematičara
koji je bio decenijama ispred svog vremena.
Univerzitet Emori, Atlanta, Džoržija.
Decembar 2012.
Nakon godina rada,
matematičar Ken Ono i dva njegova bivša studenta
izlaze sa matematičkom formulom, koja je veliki napredak,
i koja će omogućiti naučnicima da proučavaju crne rupe
na potpuno nov način.
Neverovatno je, da su oni ostvarili ovaj uspeh
proučavanjem jednog jedinog pasusa, koji je napisao
indijski matematičar pre više od devet decenija
Šrinivasa Ramanudžan.
Šrinivasa Ramanudžan je bio indijski matematičar
koji nije ličio ni na jednog drugog genija u istoriji sveta.
Ramanudžanov rad je formirao sadašnju osnovu
za teoriju superstringova i višedimenzionalnu fiziku.
Jedna od oblasti visoke matematike,
koju koriste svi savremeni, vrhunski naučnici,
naziva se „modularne funkcije“,
i mogla bi da vodi do putovanja kroz vreme, antigravitacije,
neograničene slobodne energije, cele ove futurističke tehnologije.
On je bio sposoban da sa malim saznanjem o nečemu ode
dalje nego što bi većina matematičara to mogla da učini.
On je mogao da vidi šta je važno.
Imao je toliko divnih ideja,
od kojih neke samo čekaju da budu razvijene.
Ramanudžan je ostvario veliki napredak
u integralnom računu,
koji može da se upotrebi za određivanje usporavajuće sile tokom vibracija krila
dok klizi kroz vazduh
ili gravitacione uticaje Zemlje
na veštačke satelite.
Možda najviše zaslužuje pažnju
to da je Ramanudžan insistirao na tome da ove zbunjujuće teoreme
nisu jednostavno rezultat njegove genijalnosti.
Tvrdio je da su mu one bile saopštene
od bića van ovog sveta.
Šrinivasa Ramanudžan je rođen
u Erodi u Indiji, 22. decembra 1887,
i smatrali su da je dete čuda
jer je bio jedino od četvoro dece svoje majke
koje je preživelo rano detinjstvo.
Još kao dečak bio je opsednut brojevima.
Još veoma mlad, instinktivno,
on je mislio o brojevima, računao je.
Bio je opčinjen brojevima.
Brojevi, rekao je, za njega imaju sopstvene ličnosti,
po njemu oni imaju neku vrstu života.
Postoji mnogo priča
o tome kako je bio toliko koncentrisan na matematiku
da je zanemarivao mnogo drugih svojih obaveza.
Ramanudžan je odrastao u gradu Kumbakonam,
u kući u vidokrugu impresivnog hrama Sarangapani.
Matematički genije
proveo je dobar deo detinjstva u hramu
među hiljadama reljefa hinduističkih bogova.
Prema Ramanudžanovom prijatelju iz detinjstva,
često bi otišao u hram i radio matematiku.
Njegov prijatelj se seća jednog dolaska u hram
gde je zatekao Ramanudžana
sa svim tim neobjašnjivim brojkama koje su ga okruživale.
Brojke koje su okruživale Ramanudžana
bile su ustvari složene matematičke jednačine
koje je ispisao kredom na kamenim blokovima
poda u hramu.
On je često govorio
da su mu one saopštene u snovima
od strane hindu boginje Namagiri Tajar.
Uvek je insistirao, i bio je veoma nepopustljiv oko toga,
da su mu matematička otkrića koja je učinio
došla u snovima i vizijama
od boginje Namagiri.
U ovim vizijama,
on je gledao kako se ove fantastične, prelepe matematičke formule
odmotavaju pred njim.
U brojnim slučajevima tokom Ramanudžanove mladosti,
on je iznenada nestajao ponekad i danima,
i vraćao se kući bez objašnjenja.
Njegovi susedi su smatrali da je vidovit.
On je govorio da nas brojevi povezuju
sa višim snagama univerzuma.
Da li je moguće da je Ramanudžan zaista
dobijao informacije od strane bića van ovog sveta?
Još od vremena svog ranog detinjstva,
on je imao ove vizije hinduističke boginje Namagiri,
i on je samostalno, u siromaštvu u Indiji,
ponovo izveo više od sto godina razvoja
Zapadne matematike.
Ali onda mu boginja Namagiri daje
sve te druge informacije
koje daleko prevazilaze trenutni domet Zapadne matematike.
Za nekog kao što je Ramanudžan,
koji je rastao u pobožnoj indijskoj porodici u južnoj Indiji,
sve što- što doživljava ima veze
sa hinduističkim bogovima i boginjama.
Da li je moguće da je zaista neko
vanzemaljsko biće
njemu pomagalo da razvije ove matematičke teoreme?
Postoji obilje dokaza
o vanzemaljskoj umešanosti koja se odigravala
u mnogim najznačajnijim tehnološkim iskoracima,
koje vidimo u našem svetu,
i oni su mogli da dođu u formi snova
ili stvarnog kontakta sa nekom vrstom inteligentnih bića.
Da li je Šrinivasa Ramanudžan,
koji je praktikovao meditaciju i proučavao hinduizam,
slično kao Stiv Džobs,
mogao da bude vođen od strane vanzemaljskih bića
koja upravljaju pravcem čovečanstva
tokom hiljada godina?
Da li je zbog toga on mogao da smisli teoreme toliko složene
da se najveći svetski matematičari,
i 100 godina kasnije, još uvek muče da ih razumeju?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“
i upućuju da se dalji dokazi mogu naći
proučavanjem čoveka koji je pomogao da dođe do
završetka Drugog svetskog rata,
Alana Tjuringa.
London, Engleska.
23. jun 1912.
U stambenoj oblasti Meida Vejl,
rodio se Alan Tjuring.
Već sa šest godina,
njegovi učitelji ga prepoznaju kao genija.
Do svojih 16, proučava
najnaprednije radove Alberta Ajnštajna.
I slično indijskom matematičkom geniju
Šrinivasi Ramanudžanu, poseduje usmerenost ka jednom cilju
i razmišlja drugačije od svojih vršnjaka.
Alan Tjuring je bio
drugi veliki matematički genije 20. veka,
ali potpuno drugačijeg profila
od Šrinivase Ramanudžana.
Njegova vizija se rodila
iz izvanredne doslovnosti njegovog uma.
Prihvatajući stvari doslovno, mogao je da ide tamo
gde drugi ljudi, koji nisu toliko doslovni,
nikad nisu mogli da stignu.
Zapravo, Alan Tjuring je bio toliko umno doslovan
da se čak spekulisalo
da boluje od Aspergerovog sindroma.
Ali neki teoretičari o drevnim astronautima kažu
da njegov jedinstven intelekt možda otkriva vanzemaljski uticaj,
koji je intervenisao za vreme najsmrtonosnijeg sukoba u čovečanstvu.
Milton Kejnes, Bakingemšajr u Engleskoj.
18. mart 1940.
Šest meseci od početka Drugog svetskog rata,
Britanska vojna obaveštajna osniva
vrhunski tajnu bazu u Blečli parku,
80 kilometara severozapadno od Londona.
Poznata kao „Stanica X“,
postaje dom timu probranih matematičara
predvođenim Alanom Tjuringom, koji je radio neumorno da dešifruje
zloglasni, nacistički šifrantski uređaj
po imenu Enigma mašina.
Enigma mašina je bila aparat za šifriranje
koji je radio vrlo jednostavno,
za osobu koja radi na njemu, u svakom slučaju.
Dobila bi se poruka koja je trebala da se prenese,
i otkucalo bi se prvo slovo.
Njeni zupčanici bi se okrenuli.
I osvetlilo bi se
neko drugo slovo.
I to slovo bi bilo zapisano.
Mašina je podvrgavala slovo
velikom opsegu zamena.
Tjuring je, 1940, ostvario
ono što je skoro svaki stručnjak tog vremena smatrao nemogućim.
On je razrešio šifru Enigme.
Tjuring je u Blečli parku smislio
način da obrne Enigmin način rada i da ga izvodi unazad.
Nije bilo lako, ali oni su konstruisali
ovu vrlo složenu mašinu pod imenom bomba.
Ako je moguće razdvojiti samu opremu
od niza operacija,
ono što danas nazivamo softver,
može da se izradi mašina koja može da dešifruje poruke,
ali može da radi i druge stvari, uključujući matematiku,
i mislim da je on shvatio da se ova mašina
može unaprediti u nešto, hm, malo većeg kapaciteta.
Tokom procesa konstruisanja ove mašine,
Tjuring je takođe razvio tehnologiju daleko značajniju
od onoga što je bilo ko iz tog vremena mogao da zamisli:
prvi svetski računar.
Posebno je interesantno
kako neki od ovih vizionara misle različito,
tako da ostaje da se upitamo da li ovi ljudi
imaju pristup nekoj vrsti univerzalnog uma,
i čak da nekako telepatski
vanzemaljci im daju informacije
tako da oni mogu da vide ove univerzalne istine.
Zanimljivo je, u jednom od svojih radova,
Tjuring je napisao da telekinezu i vančulno opažanje
treba shvatiti ozbiljno
i doveo je u pitanje postojanje slobodne volje.
Da li je moguće,
kako sugerišu teoretičari o drevnim astronautima,
da je on ovo napisao zato što je on sam nekako bio u kontaktu
sa vanzemaljskom inteligencijom?
Možda se dodatni tragovi mogu naći
istraživanjem sastanka koji je Tjuring imao
pre rata sa jednim drugim matematičkim genijem,
Džonom fon Nojmanom.
Džon fon Nojman je bio mađarski matematičar
koji je emigrirao u Sjedinjene države
i dobio mesto na univerzitetu u Prinstonu.
On je imao neverovatan dar
za matematiku i fiziku u svim oblastima.
Kao i Tjuring, fon Nojman je doprineo završetku
Drugog svetskog rata razvojem nove tehnologije.
On je nadošao na način kako da iskoristi mašinu za računanje
za određivanje kako treba komprimovati plutonijum za atomsku bombu.
Ova tehnologija je bila od suštinske važnosti za uspeh projekta,
a mogla je ostati neotkrivena
da se nisu ukrstili putevi fon Nojmana i Alana Tjuringa.
Znamo da je Alan Tjuring,
hm, sreo Džona fon Nojmana na Prinstonu.
Fon Nojman je bio upoznat sa Tjuringovim radovima na teoriji.
Ono što ne znamo
je sadržaj njihovih razgovora.
Mnogo toga bilo je vrhunska tajna.
Vrlo, vrlo malo informacija je uopšte procurelo.
Neki istoričari računarstva tvrde
da je Džon fon Nojman dobio osnovnu ideju
o univerzalnoj mašini od Alana Tjuringa.
Prema istoričarima,
Tjuring i fon Nojman su umnogome zaslužni
za konstruisanje prvih računara,
čime je eksponencijalno ubrzan napredak tehnologije.
Da li je moguće da je sastanak dvojice genija
bio više od puke slučajnosti?
Sasvim bi moglo da bude
da je vanzemaljska inteligencija bila uključena
u stvaranje mogućnosti da se fon Nojman i Tjuring
sretnu 1935,
i da je vodila njihov razvoj da obezbedi
da se računar stvori prema rasporedu
u pravom trenutku, što je upravo ono što vidimo.
Da li je moguće da su vanzemaljci
sastavili zajedno Tjuringa i fon Nojmana
da bi ubrzali razvoj računarske tehnologije?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“
i kažu da su u isto vreme
vanzemaljci pomagali čovečanstvu
da razvije jednu drugu važnu tehnologiju,
raketu koja bi dohvatila zvezde.
Kaluga u Rusiji.
Decembar, 1903.
Ruski naučnik Konstantin Ciolkovski
objavljuje članak
„Istraživanje spoljašnjeg svemira korišćenjem raketnih uređaja.“
Najveći broj naučnika tog vremena je smatrao
svemirsko istraživanje
veoma spekulativno i čak teško dostižno,
kada uzmemo u obzir da su braća Rajt tek nešto pre toga,
istog meseca, izveli prvi let sa motornim pogonom.
Mnoge najvažnije stvari
sadržane u članku Ciolkovskog,
kao što je tvrdnja da potrebna brzina
za orbitiranje oko Zemlje iznosi približno osam kilometara u sekundi
i da se ovo može ostvariti putem višestepene rakete,
pokazaće se kao neverovatno tačno.
On je neverovatna osoba
i otac sovjetske raketne tehnike,
koji je zapravo projektovao rakete
koje će odvesti prvog čoveka u svemir,
prvog psa u svemir,
koje će lansirati 1957. Sputnjik, prvi veštački satelit, u svemir.
Glavni izvor inspiracije za Ciolkovskog
je bio njegov prijatelj i mentor Nikolaj Fjodorov,
ruski, pravoslavni filosof.
Fjodorov je bio jedan od osnivača „kosmizma“,
koji je preteča teorije o drevnim astronautima.
Kosmisti počinju sa Nikolajem Fjodorovim
1870-ih i 1880-ih, i oni su verovali
da se koreni ljudske civilizacije ustvari nalaze, hm, u svemiru
i da je naša sudbina kao ljudskih bića
da se vratimo u svemir,
da se vratimo izvoru od koga smo jednom došli.
Kao i Fjodorov,
i sam Ciolkovski je postao kosmist.
On je bio inspiracija ne samo sovjetskim raketnim naučnicima
već i geniju koji je zaslužan
za let prvog čoveka na Mesec,
Verneru fon Braunu.
Nemačka.
Maj 1945.
Nakon šest godina
najsmrtonosnijeg rata koji je svet ikad video,
nacisti su se predali saveznicima.
Vrhunski nemački, raketni naučnik,
Verner fon Braun, predvideo je poraz mesecima ranije
i uspeo je, obmanjujući svoje pretpostavljene,
da preseli svoj naučni tim južno u Austriju,
i da se preda američkim snagama.
Zadobijanje fon Brauna se smatralo
kao veliki uspeh Sjedinjenih država.
Njegov rad u raketnoj tehnici bio je toliko važan
da su Sovjeti pretražili njegove bivše prostorije
u Vojnom istraživačkom centru u Penemindeu
u potrazi za bilo kakvom informacijom koju je on eventualno ostavio.
Ono što su otkrli
su bili tekstovi Konstantina Ciolkovskog,
i videli su da je skoro svaka stranica
nakićena fon Braunovim komentarima i beleškama.
Na Vernera fon Brauna
Ciolkovski je imao veliki uticaj.
Sam Ciolkovski je zastupao taj koncept
da su ljudska bića rođena na zvezdama.
I ako zaista razmislimo o tome,
da li je moguće da su ovi naučnici iz Rusije
imali neku vrstu naprednog znanja?
Da li su oni možda komunicirali
sa nekim oblikom napredne, vanzemaljske inteligencije,
koja je uticala na svemirsku trku
i putem toga
da povede čovečanstvo nazad put zvezda?
Kao dečak, Verner fon Braun je bio opčinjen
naučnom fantastikom Žila Verna i H. G. Velsa,
i bio je uveren da može da učini
da njihove vizije svemirskog putovanja postanu stvarnost,
čak je išao tako daleko da je rekao svojoj majci
da će napraviti mašinu koja će odvesti čoveka na Mesec.
Ali kada je 1969. fon Braun ovo i ostvario,
to je bio takav izvanredan tehnološki skok
da su neki ljudi verovali, da je slično Ciolkovskom,
i on bio vođen od strane vanzemaljskih bića.
Verner fon Braun
je bio potpuno zahvaćen idejom
da mi pripadamo zvezdama.
Kao da je Zemlja seme,
i ako to seme nikad ne isklija,
tada će jednostavno umreti.
Mi morao da idemo u svemir.
I ta vizija nove budućnosti
mu je davala energije da želi sve veće domete.
To me je navelo da predložim mogućnost
da se neka vrsta vanzemaljskog kontakta
možda dogodila Verneru fon Braunu.
Nešto ili neko je stiglo do njega
i videlo gde mi kao civilizacija treba da idemo,
i dalo mu je sredstva i uvide koji su mu trebali
da bude u mogućnosti da izgradi naš put u svemir.
Da li je moguće,
kako predlažu teoretičari o drevnim astronautima,
da su Konstantin Ciolkovski i Verner fon Braun
bili potpomognuti od vanzemaljskih bića?
I ako je tako, zašto?
Možda se odgovor može pronaći istraživanjem predviđanja
ne od strane nauke, već naučne fantastike.
Koliko daleko možemo da stignemo?
To je veliko pitanje danas na televiziji,
i CBS je imao veliki odgovor.
To je sjajna nova serija, Izgubljeni u svemiru.
1965. CBS mreža je najavila
debi onoga što će postati
prva naučno fantastična serija prikazivana u udarnom terminu.
Zar tata ne bi voleo da upotrebi ovu spravu
da savlada saobraćaj na auto-putu?
Smeštena u daleku 1997. godinu,
Izgubljeni u svemiru govori o porodici svemirskih kolonista
koji bivaju zarobljeni na stranom svetu.
Ona naglašava rastuće prihvatanje u Americi
da budućnost čovečanstva nije ovde na Zemlji,
već van nje, u neizmernom prostoru galaksije.
Ovaj trend se nastavio
kada je naredne godine NBC premijerno prikazao Zvezdane staze,
epsku priču o zvezdanom brodu budućnosti
čija posada istražuje galaksiju,
tražeći novi život i nove civilizacije,
i idući tamo gde ni jedan muškarac ili žena
nisu ranije išli.
Zanimljivo je da su se oba programa pojavila
u dnevnim sobama širom Amerike
godinama pre nego što je čovečanstvo uopšte kročilo na Mesec.
Neverovatno je da mi danas živimo u vremenu
o kome su pre samo 40, 50 godina,
ljudi maštali.
I mi sada doživljavamo tu rečenu budućnost.
Ne potpuno, ali mnogo od toga.
Gde ćemo biti kroz 50 godina?
Mislim da je naučna fantastika deo razotkrivanja.
Vremenom, naučna fantastika je postala naučna činjenica.
Početak procedure polaska.
Naravno, uloga naučne fantastike
u predviđanju onoga što će se u konačnom dogoditi,
kao „naučna činjenica“ sveta, nije ništa novo.
Kosmičke stanice, inteligentni roboti,
izvanredni komunikacioni uređaji,
Čak i svemirsko oružje nalik onom iz Ratova zvezda
su prethodno bili predviđeni u kreativnim umovima
autora kao što su Žil Vern, H. G. Vels, Artur C. Klark,
Isak Asimov i Rej Bredberi.
Njihovi radovi su kasnije postali okosnica
bezbrojnim filmovima i televizijskim serijama.
Kroz naučnu fantastiku dolazi velika inovacija.
Artur C. Klark je zamislio satelit pre inženjera.
Oni su čitali naučnu fantastiku
kada su nadošli na ideju da to izvedu.
To se stalno iznova događa da se umetnik
pojavi sa nekom novom idejom samo da bi ispričao priču,
ali to dolazi iz nesvesnog.
Hoću reći, pogledajte Žila Verna. Vratite se i čitajte Žila Verna.
Zaista je zanimljivo.
Mnogo stvari koje smo napravili,
on je zamislio.
A ove ideje se rađaju iz čovekovog uma,
i postanu realnost.
Moje mišljenje je da su se one ostvarile
zato što deca, čitajući ove priče,
odrastu i u nekom momentu shvate,
„Čekaj malo.“
„Posedujemo sve ove tehnološke mogućnosti.“
„Šta ukoliko mogu da ih
podignem na viši nivo novim izumom?“
Tako naučna fantastika može da služi kao prav put ka nauci
koji je nadahnut maštom.
Da li su mnoga od današnjih naučnih čuda
samo rezultat plodnih umova i slobodnih zamisli?
Ili imaju svoje poreklo negde drugde,
možda svetlosnim godinama daleko?
Postoji zanimljiva teorija,
ideja da određeni, duboko misaoni, pisci naučne fantastike
možda ne dolaze jednostavno do ideja
za svoje priče sami od sebe, iako možda misle
da su sami nadošli na svoje ideje.
Možda je postojala spoljašnja sila
koja im je to davala.
Da li su autori i pisci naučne fantastike
bili nadahnuti od vanzemaljaca?
Da li su možda vanzemaljci dali
čovečanstvu odbljeske njegove sopstvene budućnosti kroz naučnu fantastiku?
Ako su stvaralački umovi iz prošlosti
bili sposobni da imaju uvide
u neverovatne tehnologije naše sadašnjice,
tada bi trebali takođe da gledamo na savremenu naučnu fantastiku
kao vodič kuda se čovečanstvo uputilo?
Gde ćemo biti kroz 50 godina?
Ako govorimo o savremenoj naučnoj fantastici,
tema koja se ponavlja je šta se dešava
ako zadobijemo mogućnost da prebacimo našu svest
u neku vrstu računara?
Da li je moguće da naša budućnost možda leži u digitalnoj stvarnosti?
Ja ne bih želeo da moje misli budu prenešene u računar,
zato što onda zaista postajemo staklo.
Ova planeta će prestati da postoji u roku od dve sekunde
ako bi svako znao misli drugih ljudi.
Postoji tanka linija kojom treba da idemo
između onoga što može i što će nam obezbediti budućnost
i onoga što može i što će biti naše sigurno uništenje.
Prema mnogim teoretičarima o drevnim astronautima,
vizije sumorne budućnosti
kako ih oslikava savremena naučna fantastika
bi mogle, ako se ostvare, da se pokažu kao opasne
koliko su se nekada činile dubokim.
Ali oni takođe govore
da poruke koje vizionari čovečanstva dobijaju
ne moraju biti strašna predviđanja nego su upozorenja.
Upozorenja namenjena čovečanstvu kao pomoć
da bi izbeglo uništenje.
Danas se teoreme Šrinivase Ramanudžana
primenjuju u granama fizike koje će nam možda omogućiti
da otključamo najveće tajne kosmosa.
Modeli računara
koje su postavili Alan Tjuring i Džon fon Nojman
skokovito su unapredili čovekovu tehnologiju.
Napredak u raketnoj tehnici
koji su dali Konstantin Ciolkovski i Verner fon Braun
nam je omogućio opsežnije istraživanje svemira.
A doprinosi Stiva Džobs u mikroračunarskoj revoluciji
doneli su nam celokupno znanje sveta
na dohvat ruke.
Ali, da li je rad ovih i drugih vizionara
zaista bio vođen od neke vanzemaljske inteligencije?
I ako je tako, s kojim ciljem?
Verujem da smo mi eksperiment vanzemaljaca.
Verujem da nas neguju da bi videli kako ćemo se razvijati.
I verovatno govore,
„Bogo, vidi ove ljude, vidi koliko brzo mogu da napreduju.“
A mi postajemo sve bolji i bolji
što se tiče tehnologije.
Ali Ilon Mask iz Tesle i fizičar Stiven Hoking
nas upozoravaju, „Budite oprezni sa veštačkom inteligencijom.
Može da ode predaleko.“
Slažem se sa njima. Treba da budemo oprezni.
Još nešto što se može naći
u dobrom delu NLO literature '50-ih i '60-ih,
o tome da su vanzemaljci
navodno kontaktirali određene ljude
i upozorili ih o opasnostima nuklearne energije
i da je to što činimo s našim atomskim naoružanjem
veoma razorno
i da tom tehnologijom možemo da uništimo svoju sopstvenu planetu
i da su sami vanzemaljci
veoma zabrinuti u vezi toga.
I tako, na mnogo načina, moramo biti veoma pažljivi
oko toga kako koristimo sopstvenu tehnologiju.
Postoji razlog zašto smo danas mi tu gde jesmo.
Izveli smo taj napredak u tehnologiji
zbog samo jednog razloga...
...da se vratimo zvezdama,
jer je to odakle smo došli.
I sada, stoji pitanje:
hoćemo li ispuniti svoju sudbinu ili nećemo?
Da li je moguće
da su najveći vizionari čovečanstva
sprovodili ne znajući
neku vrstu glavnog plana vanzemaljaca?
Takvog čija je namena da pripremi čovečanstvo
za konačni „bliski susret“?
I ako je tako, da li to znači
da je naša budućnost nekako predodređena?
Ili su nam jednostavno dati alati
s kojima treba da oblikujemo sopstvenu sudbinu?
Možda se odgovor može naći
na stranicama neke knjige iz naučne fantastike,
na dlanu naše ruke u vidu običnog mobilnog telefona,
ili u najnovijoj robotskoj tehnologiji.
Možda je ugraviran u kamene zidove
neke, još neotkrivene grobnice.
Ili čak i sad dok razgovaramo,
baš pred našim očima.
Prevod sa engleskog na srpski: GalQuest TITLOVE OBEZBEDILI A+E NETWORKS
sub-rip romulus70